Last saved by: Ilchenko

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

Справа № 21-283а15 							
Суддя-доповідач: Панталієнко П.В.

30 червня 2015 року								 	   м. Київ
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:
головуючого	Гриціва М.І.,
суддів:	Волкова О.Ф., Коротких О.А., Кривенди О.В., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., –
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Адамова Сергія Анатолійовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – управління ПФУ), третя особа – Запорізький обласний військовий комісаріат (далі – Військкомат), про визнання дій протиправними, зобов’язання вчинити дії,
встановила:
У червні 2014 року Адамов С.А. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії управління ПФУ щодо перерахунку йому пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – постанова № 889) зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 (далі – постанова № 161), та зобов’язати відповідача провести перерахунок і виплату зазначеної допомоги.
У цій справі суди встановили, що Адамов С.А. проходив службу в Збройних Силах України, звільнений з військової служби у запас і отримує пенсію відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі — Закон № 2262-XII) з 15 березня 2014 року.
14 квітня 2014 року Адамов С.А. звернувся до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови № 161 та листа Військкомату від 
25 квітня 2014 року № 315/ФС про розмір грошового забезпечення за період з 1 квітня 2013 року по 14 березня 2014 року.
Управління ПФУ листом від 28 травня 2014 року № 440-А-9 відмовило у перерахунку пенсії, посилаючись на пункт 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, згідно з яким щомісячна додаткова грошова винагорода не врахована в щомісячних додаткових видах грошового забезпечення.
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя постановою від 2 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року, позов задовольнив. 
Суди виходили з того, що обов’язковою умовою для проведення перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону № 2262-XII, є прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 квітня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління ПФУ.
У заяві про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року управління ПФУ просить скасувати її з підстави неоднакового застосування цим судом частини третьої 
статті 43, частини третьої статті 63 Закону № 2262-XII у подібних правовідносинах та постановити рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
На підтвердження неоднакового правозастосування послалося на рішення Вищого адміністративного суду України від 25 лютого, 5 березня 2015 року (справи №№ К/800/16804/14, К/800/48218/14 відповідно), в яких указано, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може бути підставою для перерахунку пенсії військовослужбовцям.
В аспекті заявлених вимог колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про таке.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 3, 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв’язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада
2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі – винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На час установлення і початку виплати – 1 жовтня 2010 року – винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).
Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Надалі до постанови № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови № 889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди: 
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): 
з 1 квітня 2013 р. – у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; 
з 1 вересня 2013 р. – у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; 
з 1 січня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; 
з 1 квітня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; 
з 1 липня 2014 р. – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови № 161 Міністерство оборони зобов’язувалося забезпечити здійснення видатків, пов’язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
При цьому зміни, що вносилися до постанови № 889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від              15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за 
№ 1194/18489; з наступними змінами; далі – Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 1 жовтня 2010 року.
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від  15 листопада 2010 року). 
Таким чином, історичний (в історичному розвитку) та нормативний підходи до розуміння положень постанови № 889 у системному зв’язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011-ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. 
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2011 року, 21 лютого та 25 вересня 2012 року, 
5 листопада 2013 року, 30 вересня 2014 року (№№ 21-226а11,
21-463а11, 21-241а12, 21-210а13, 21-297а14 відповідно). 
Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини другої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору Верховний Суд України має право скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення чи змінити судове рішення.
Нормативне тлумачення частини третьої статті 63 Закону № 2262-XII у поєднанні з положеннями постанови № 889 та правилами Інструкції в контексті змісту фактичних обставин справи, доводить помилковість висновків судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, які до того ж не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, а отже заяву управління ПФУ слід задовольнити, судові рішення скасувати як незаконні та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.
З огляду на викладене, керуючись статтями 241–243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України
п о с т а н о в и л а:
Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 2 жовтня 2014 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року скасувати.
У задоволенні позову Адамова С.А. до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа – Запорізький обласний військовий комісаріат, про визнання дій протиправними, зобов’язання вчинити дії відмовити.
Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий							М.І. Гриців 
Судді:		О.Ф. Волков				О.А. Коротких
				О.В. Кривенда				В.В. Кривенко
				В.Л. Маринченко				П.В. Панталієнко
				О.Б. Прокопенко				І.Л. Самсін
				О.О. Терлецький